(заспокійлива весела музика)
Починаючи з 2008
року, більше половини населення світу зараз живуть у містах, а
в країнах з високим рівнем доходів,
таких як Великобританія, близько 80% з нас називають місто або місто нашим будинком.
Оскільки міста є такою великою частиною нашого життя,
важливо, щоб ми зрозуміли, чому вони існують,
що вони означають для нас, і як вони змушують нас відчувати.
Для більшості міст причина, по якій
вони існують, фактично похована далеко в історії.
Давайте розглянемо деякі причини, чому існують
різні міста Великобританії.
Брістоль і Ліверпуль розвивалися в гирлах річок, як
морські порти, з товарами, що збивали річку
і експортувалися в міста по всьому світу.
Лондон, Кардіфф і Едінбург
розвивалися як адміністративні центри
уряду, тоді як північні енергетики, такі
як Глазго і Шеффілд,
виготовляли металеві вироби,
такі як ножі, поїзди і навіть кораблі, використовуючи прилеглі залізорудні родовища.
Це місто Портсмут на південному
узбережжі Англії, приблизно в 75
милях на північний захід від Лондона.
Ми можемо насправді простежити причини розташування міста
та природного положення назад протягом останніх 20
тисяч років, коли останній ледовий період закінчився.
Лід на полюсах розплавився, і глобальні рівні моря
піднялися, затопивши ці долини річок на схід
і захід, де сьогодні знаходиться місто
Портсмут, створюючи острів Портсеа, відірваний від
материкової Британії цими затопленими річковими долинами, які ми називаємо ріями.
Ця фізична географія забезпечує природний захищений порт,
який легко може бути захищений від нападів з моря.
Портсмут вперше розвинувся як військова фортеця.
Ще в 9 столітті Портсмут
був центром суднобудування, з
першим записаним військовим кораблем, Sweepstake,
побудованим тут у 1497 році.
З 17-го
століття Портсмут став головною
військовою базою Британського Королівського флоту.
Але зі зниженням суднобудування в другій половині
20-го століття Портсмут
прагнув розвивати нові галузі
поряд з морським портом.
Залізнична станція порту
Портсмут забезпечує пряме залізничне сполучення з материковою
частиною Великобританії, а в 1976 році була
відкрита автомагістраль М275, яка
також з'єднувала порти безпосередньо з національною автомагістраллю.
Сьогодні Портсмут є великим комерційним портом.
70% всіх бананів, споживаних у Великобританії,
як і цей з Коста-Ріки,
спочатку прибувають прямо тут, в Портсмут.
Часто кажуть, що навколо контейнерних
портів можна знайти безліч
цікавих павуків, які привозять на бананових човнах.
І кожен окремий картопля Джерсі
дійсно проходить через ці доки.
Це місто, що має міжнародні зв'язки.
Пороми перевозять пасажирів у
Францію, Іспанію, Нормандські острови, острів Уайт,
а круїзні судна приймають пасажирів до
Північної Європи та Середземномор'я.
І саме географія Портсмута робить
її такою, якою вона є.
Міжнародні зв'язки з Портсмутом роблять його
основним центром глобальної мережі подорожей і торгівлі.
Один з найбільш захоплюючих речей про
Portsmouth що це - фактично U.K. Єдине
місто міста, з більшістю населення тут на Острові Portsea.
Фізична географія
острова обмежила розширення міста.
Острів Портсеа має площу всього 24 км на
квадрат, але населення складає понад 200 тисяч.
Це щільність населення понад вісім тисяч
шістсот чоловік на квадратний кілометр.
Насправді, деякі райони Портсмута
мають найвищу щільність населення
в Західній Європі.
Це поширена ситуація для
острівних міст світу, таких
як Манхеттен, Мале і
Гонконг; з вузькими вуличками, крихітними садами,
щільно зібраними будинками і безліччю висотних квартир.
Коли я думаю
про Портсмут, я думаю про
яскраве студентське життя на півдні острова.
Дуже жваве, щільне місто, і острівне місто явно.
Я думаю про будинок, ось де я прожив все своє життя.
Тут я пішов до коледжу та університету.
Це дуже змінилося за
останні двадцять, тридцять років.
Відійшов від, мабуть, справді важкого
промислового морського міста, більш різноманітного зараз.
Це відчуття оточення моря навіть тоді,
коли ви не бачите його.
Досить ностальгічний, змушує мене знову почуватися молодим.
Емоційно дуже сильно прив'язаний до
неї, тому що я тут все життя.
Я думаю, що почуття спільності, це досить маленьке місто,
але всі знають кожного.
Думаю, люди пишаються історією флоту,
а також суднобудівними дворами.
Морський
флот, обидва мої діди були у флоті,
таким чином я би не закінчився у Portsmouth
якщо б це не для флоту.
Звичайно, футбольна команда.
Ви бачите за мною дуже важливе для міста місто.
Надзвичайна підтримка футбольної команди
є симптоматичним для місцевого почуття гордості.
Це місце, куплене місцевими жителями, врятоване
місцевими жителями, і
я думаю, що це справжня ікона для багатьох людей у ​​місті.
Це також величезно переповнене,
так скрізь ви ідете там люди, будинки, автомобілі.
Я маю на увазі, це один з
найбільш густонаселених міст Європи, і у вас є відчуття
цього, але ви можете втекти
до моря, яке знаходиться відразу за вами і
побачити через Солент, і це зайнятий простір моря, що дійсно цікаво.
Малий, приморський.
Я думаю, що є почуття
знайомства, відчуття приходу додому.
Я відчуваю себе цілком безпечним.
Я не думаю, що це свого роду острівний менталітет, але
не менталітет облоги.
Ми дуже вітаємо
людей, які приїжджають з інших країн.
Отже, розмовляючи з людьми в
Портсмуті, ми збираємо
якісні дані про
почуття місця людей,
і ми починаємо розуміти, як мешканці та відвідувачі міста відчувають це місце.
Це сильне почуття місця часто називають топофілією.
Це від грецького слова topos, що означає місце,
а philia означає любов до чогось.
Topophilia це те, що ми всі відчуваємо в певний момент.
Наприклад, коли ми приїжджаємо
додому, коли ми чуємо музику,
яку ми асоціюємо з
місцем, або коли ми йдемо до нашого улюбленого місця відпочинку.
Тут, в Портсмуті, вкорінене в цьому сенсі
місця, це військова історія міста,
море, гордість людей, які живуть тут,
і зв'язки міста через свій
морський порт до напрямків по всій Європі і світі.
І всі ці аспекти пов'язані з
фізичною географією міста.
Ці притулки
з'єднують землю, море і народ Портсмута.
(заспокійлива весела музика)