(lugnande glad musik)
Sedan 2008 lever
nu över hälften av världens befolkning i stadsområden, och
i höginkomstländer som U.K., heter
80% av oss en stad eller en stad i vårt hem.
Med städer som är så stor del av våra liv
är det viktigt att vi förstår varför de
finns, vad de menar för oss och hur de får oss att känna.
För de flesta städer är grunden till att
de existerar faktiskt begravd långt tillbaka i historien.
Låt oss titta på några anledningar till varför
olika U.K.-städer finns.
Bristol och Liverpool utvecklades vid flodernas mynningar, som
hamnar, med varor som tog ner floden
och exporterades till städer runt om i världen.
London, Cardiff och Edinburgh utvecklades
som administrativa centra för regeringen,
medan norra kraftverk som Glasgow och Sheffield,
tillverkade metallvaror som knivar, tåg
och till och med
skepp, genom att använda sig av närliggande järnmalmsavlagringar.
Detta är staden Portsmouth
på Englands sydkust, cirka
75 miles sydväst om London.
Vi kan faktiskt spåra orsakerna till stadens läge
och naturliga inställning tillbaka under de senaste 20
tusen åren, då den sista istiden kom till ett slut.
Is på polerna smälte och globala havsnivåer steg,
översvämmade dessa floddalar i öster och väster
om där staden Portsmouth sitter idag
och skapar Portsea Island, avskuren från
fastlandet Storbritannien av dessa översvämmade floddalar som vi kallar Rias.
Denna fysiska geografi ger en naturlig skyddad
hamn som lätt kan försvaras från attacker från havet.
Portsmouth utvecklades först som ett militärt högborg.
Tillbaka till 1800-talet var Portsmouth
ett centrum för skeppsbyggnad,
med det första inspelade krigsskeppet,
Sweepstake, byggt här 1497.
Från 1700-talet
blev Portsmouth en stor
militärbas för British Royal Navy.
Men med nedgången i varvsindustrin under andra
hälften av 1900-talet
försökte Portsmouth utveckla nya
industrier vid sidan av sjöhamnen.
Portsmouth Harbour Railway
Station erbjuder en direkt järnvägsförbindelse till
fastlandet Storbritannien, och 1976 öppnades motorvägen
M275, som förbinder
hamnarna direkt i det nationella motorvägnätet.
Idag är Portsmouth en stor kommersiell hamn.
70% av alla bananer som konsumeras i
U.K., som den här från
Costa Rica, anländer först, här i Portsmouth.
Det sägs ofta att runt
behållarhamnarna hittar du massor av
intressanta spindlar som tas in på bananbåtarna.
Och varje Jersey-potatis kommer
faktiskt genom dessa hamnar.
Det är en internationellt ansluten stad.
Färjor transporterar passagerare till
Frankrike, Spanien, Kanalöarna och Isle of
Wight, och kryssningsfartyg tar passagerare till
norra Europa och Medelhavet.
Och det är Portsmouths geografi
som gör det vad det är.
Portsmouths internationella förbindelser gör det till ett viktigt
knutpunkt i det globala nätverket av resor och handel.
En av de mest fascinerande sakerna om
Portsmouth är att det är faktiskt U.K.s enda
östad, med större delen av befolkningen här på Portsea Island.
Öns fysiska geografi
har begränsat stadens expansion.
Portsea Island har ett område på endast 24 kilometer
kvadratiskt, men befolkningen är över 200 tusen.
Det är en befolkningstäthet på över
åtta tusen sexhundra människor per kvadratkilometer.
Och i själva verket har vissa
delar av Portsmouth några av de
högsta befolkningstätheten i Västeuropa.
Detta är en vanlig
situation för östäder runt om
i världen, som Manhattan, Malé
och Hong Kong; med smala gator, små
trädgårdar, tätt packade hus och massor av höghus.
När jag tänker
på Portsmouth tänker jag på
det livliga studentlivet söder om ön.
En mycket livlig, tät stad och östad uppenbarligen.
Jag tänker på hem, det är här jag har bott hela mitt liv.
Jag gick till college och universitet här.
En som har förändrats mycket under
de senaste tjugo trettio åren.
Flyttade från kanske en väldigt tung
industriell sjöbaserad stad, mer varierad nu.
Det är känslan av att vara omgiven av havet,
även när du inte nödvändigtvis ser det.
Ganska nostalgisk, får mig att känna mig ganska ung igen.
Emotionellt mycket starkt knuten till det,
för jag har varit här hela mitt liv.
Jag tycker att samhällets känsla är ganska liten,
men alla känner alla.
Jag tror att folk är stolta över
marinens historia, liksom skeppsvarven på varvsindustrin.
Navy, båda mina morfar var i
flottan, så jag skulle inte ha hamnat
i Portsmouth om det inte var för flottan.
Fotbollslaget, förstås.
Du kan se bakom mig, mycket viktig för staden.
Det extraordinära stödet till fotbollslaget
är symptomatiskt av en slags lokal känsla av stolthet.
Det är en plats som köptes av lokalbefolkningen,
sparad av lokalbefolkningen, och
jag tror att det här är en riktig ikon för många människor i staden.
Det är också enormt
trångt, så överallt där går du där, folk, hus, bilar.
Jag menar att det är en av de
mest tätbefolkade städerna i Europa, och du har en känsla
av det, men du kan fly
till havet, som ligger strax bakom dig och ser
över Solent, och det är ett upptaget havsområde, vilket är väldigt intressant.
Små, havet.
Jag tycker att det finns en känsla av
förtrogenhet, en känsla av att komma hem.
Jag känner mig ganska säker här.
En sorts ö mentalitet, men inte en belägrar mentalitet,
tror jag inte.
Vi är ganska
välkomna till människor som kommer från någon annanstans.
Så att prata med människor här
i Portsmouth samlar vi
faktiskt kvalitativa data om
människors känsla av plats,
och vi börjar förstå hur boende och besökare i staden känner till platsen.
Denna starka känslan av plats kallas ofta topofili.
Det här är från det grekiska ordet topos, vilket betyder
plats och philia som betyder kärlek till något.
Topofili är något vi alla känner vid någon tidpunkt.
Till exempel när vi kommer
hem, när vi hör ett musikband
som vi associerar med en
plats, eller när vi går till vårt favoritmål.
Här i Portsmouth, inbäddad i den där
meningen, är stadens militärhistoria, havet,
stoltheten hos de människor som bor
här och stadens förbindelser genom
hamnen till destinationer runt om i Europa och världen.
Och alla dessa aspekter kopplar tillbaka till
stadens fysiska geografi.
Dessa skyddade inlopp
sätter samman landet, havet och folket i Portsmouth.
(lugnande glad musik)